Soțul tău e tot plecat?
Da. Încă câteva săptămâni.
Tu ai grijă de copii, tu plătești facturile,
tu ai o slujbă permanentă, iar el ce face? O arde prin Nepal?
- Tu ai făcut pozele? - Da.
Și oaspeții noștri de la Vatican știu că le-ai făcut?
Nu.
- Și ce reprezintă? - E o hartă a răului.
Sunt sigilii,
simboluri oculte care reprezintă o ierarhie demonică pe pământ.
Ce vrei să faci cu asta?
Noi am discutat despre rău, că devine organizat,
că folosește tehnologia, rețelele sociale.
- Cei 60? - Corect.
Sunt 60 de sigilii aici. De unele ne-am lovit deja.
Leland Townsend,
Dwight Ferrell, ucigașul celor trei copii.
- Și restul? - De aceea am venit la tine.
Vrem să le găsim pe celelalte.
Consilierul tău psihologic e de acord cu asta?
Când vorbim de răul demonic, sunt pe dinafara subiectului,
dar sunt psihopați care cunosc acest document
și se organizează după el.
Aparent, aceste simboluri îi inspiră.
Bine.
Voi aproba o abordare limitată.
Ce simboluri aveți în vedere acum?
Acest sigiliu a fost folosit recent în unele picturi. Artistul e de prin zonă.
Voiam să vorbesc cu el.
Bun. Cine e?
Tatăl tău?
Aștept afară.
Nu. Poți să te duci, dar să vină și Kristen cu tine.
- E în ordine, pot aștepta în mașină. - Nu e nevoie să vină cu mine.
Mergeți amândoi.
Acum... O întrebare:
dacă e unul din cei 60, care e planul tău?
- Ce plan avem? - Habar n-am.
Nu o să-ți stau în cale. Discută cu tatăl tău.
Ca să descopăr dacă și-a vândut sufletul diavolului?
Nu, probabil a văzut simbolul undeva.
Te avertizez, tatăl meu poate fi... un pic al dracului.
- Când l-ai văzut ultima oară? - Acum cinci ani.
E d'Artagnan.
E oficial, ne lași baltă pentru o carieră în televiziune?
- Da, mi-am găsit noua vocație. - Să mai încercăm o dată.
Bine. Se pare că o să dureze o veșnicie aici,
probabil nu o să pot să mă întâlnesc cu voi.
E în ordine. Mergem în zona rurală.
E amica ta acolo?
Nu, din fericire.
Știi ce i-ai spune?
Nu.
Probabil "salut și la revedere".
Ar trebui s-o mai suni.
Nu, e suficient de trei ori.
Bine. Trebuie să închid.
Încercați să nu intrați în belele și să nu omorâți vreun demon fără mine.
Bine. Promitem.
Cine e amica?
O actriță din serialul în care apare el. Vanessa.
I-a dat numărul ei, el a sunat-o de trei ori, dar n-a răspuns.
Ups!
El va verifica de două ori tot ce facem noi,
fiindcă noi nu fugim de adevăr.
Da, sunt sceptic. Acest serial va trebui să mă convingă
că există fantome și demoni.
Trebuie să te sincronizezi cu buzele tale.
Da, dar nu asta am spus.
- Am tăiat ca să scurtăm videoul. - Nu e mai scurt, e mai prostesc.
Eu am zis că serialul vostru e o mizerie.
Încercăm să creăm un arc narativ
și avem nevoie să desconsideri fantomele, nu serialul.
În regulă? Să mai încercăm o dată. Nu vrem să stăm toată noaptea aici.
Nici eu, dar asta e o minciună.
E televiziune. Nu trebuie să fie întocmai ca realitatea.
Bună.
Să mai încercăm o dată, bine?
El va verifica de două ori tot ce facem noi,
fiindcă noi nu fugim de adevăr.
Da, sunt sceptic.
Acest serial va trebui să mă convingă că există fantome și demoni.
Pari supărat.
Hai încă o dată, pe un ton mai puțin supărăcios.
Sigur. De ce nu?
Doamne, ce frumos e aici.
Cea mai apropiată casă e la 16 km.
Parcă e începutul unui film de groază.
Semnalul e prost.
Mașina mai trebuie să se strice și fix film de groază e.
Fiule!
Spune-mi că nu-i aievea. Fiul meu s-a întors.
Salut, tată.
Ea e Kristen.
- Kristen, bună. - Bună.
Bine ai venit la The Gully.
Vreau să pictez un tricou pentru tine.
Ceva... roșu.
Dăm o petrecere. Haideți înăuntru.
Vreau să rămâneți peste noapte, să vă prezint unor oameni.
- Trebuie să ne întoarcem. - Ba nu.
Fă-i pe plac babacului tău, bine? Vreau să-mi cunoști soția.
- Te-ai însurat? - Da. Acum câțiva ani.
Știi ce mult îmi place mariajul.
Spune-mi, încerci să-l convingi pe fiul meu să nu se facă preot?
Tată!
Ți-o spun acum. Vreau ca sămânța mea să se răspândească în lung și-n lat.
Iar vorbește de sămânța lui?
Am 60 și ceva de ani, ce să fac?
- Ea e Esther, noua doamnă Acosta. - Mă bucur să te cunosc în sfârșit.
Te-aș îmbrățișa, dar nu m-am uscat încă.
Să te usuci?
Tu ai desenat asta?
Da. De obicei desenez pe alții, dar am decis să fiu eu pânza o dată.
- Cât de avansată e sarcina, tată? - Șase luni.
Mereu ți-ai dorit un frate.
David Acosta! Ești binevenit.
Și ea e Cori.
Cineva trebuie să-l țină în frâu pe tatăl tău.
De ce nu un preot?
Îmi place ce a spus papa Francis despre încălzirea globală.
- Ea e iubita lui David, Kristen. - De fapt, suntem doar prieteni.
Cori e cealaltă soție a mea.
- Este... - Un "throuple".
Sau, dacă am fi mormoni, un mariaj.
Haideți înăuntru. Mi-ar prinde bine puțin ajutor cu punciul.
Trebuie să rămâneți pentru ceremonia străbunilor.
- Da. - Ne invocăm strămoșii.
Toți au început să sângereze subit. Dougie sângerează.
Doamne, ce se petrece?
Pe bune?!
A fost bine.
- Mă face să par un idiot. - E de folos poveștii.
Oricum, e ultima replică.
- Suntem gata. - Bun.
- Hei! - Bună.
- Ce mai faci? - Bine. Dar tu?
- Bine. - Bun.
Bine. Pa!
- Hei! Ben! - Da.
- Nu prea înțeleg ce s-a întâmplat. - Cum adică?
Ca să știi și tu, o lună e prea mult.
- Ce vrea să însemne asta? - Ce?
Ai zis că o lună e prea mult.
- Ce înseamnă? - Tony, oprești microfonul intern?
Am crezut că e o conexiune între noi. De aceea ți-am dat numărul meu.
Da, și de aia te-am sunat de trei ori.
- Ba nu. - Ba da. Te-am sunat a doua zi.
Și săptămâna următoare.
- Și săptămâna viitoare. - Pe cine ai sunat atunci?
- Că pe mine nu m-ai sunat. - Bine, înțeleg.
Ești actriță și... Totul e un act și...
Ți-am scris numărul meu pe mână.
- Și eu am sunat la el. - Nu am primit apelul.
Trebuie să ne apucăm de treabă!
Gura!
Arată-mi numărul la care ai sunat.
Numărul ăsta l-ai scris pe mâna mea.
Nu e numărul meu. Numerele astea sunt inversate.
Ăsta e numărul pe care mi l-ai scris pe mână.
Am început prost.
Uite ce sugerez. Lasă-mă o oră să termin ADR-ul ăsta și apoi...
Ar trebui să vorbim. Bine? Te rog?
- Mă bucur că ești aici. - Un copil?
Da, dar tu vei fi mereu întâiul meu născut. Un băiețel zglobiu cu obrăjori grăsuți.
Nu fi gelos. Felicită-mă.
Felicitări.
Ce e asta, tată?
O pictură nouă. Încă nu-s sigur ce reprezintă.
- Nu, ăsta. Simbolul acesta. - Nu știu. Îți place?
- L-am văzut și în cărțile tale. - Nu știam că ai cărțile mele.
- E o chestie catolică? - Încerc doar să-ți înțeleg procedeul.
Știu că noi... am luat-o pe drumuri diferite.
Tu te-ai îndreptat spre religie, eu înspre artă.
Ceea ce simți tu când te rogi sau când inspiri din tămâia aia...
Eu simt același lucru aici. Culoarea.
Felul în care vorbește Sfântul Ioan al Crucii despre misticism,
asta simt eu în legătură cu pictatul.
Cineva pictează prin intermediul meu.
Mâna mea e ghidată de o forță divină.
De cine?
Nu știu. Un spirit, o muză perfectă.
Dar știu că atunci când pictez eu, iese o tâmpenie.
Dar când altcineva pictează prin intermediul meu...
Atunci se pune totul cap la cap.
De unde știi că nu e vreun...
Spirit tău care pictează prin intermediul tău?
Acum vorbești ca un preot. Nu există bine sau rău în artă.
Pe măsură ce îmbătrânești, înțelegi asta.
Dualitatea nu există. Lucrurile sunt cum sunt.
Acest simbol nu apărea în picturile tale până acum trei ani.
- Ce s-a întâmplat acum trei ani? - Nu știu.
Le-am cunoscut pe Esther și Cori. Ele mi-au schimbat viața.
Cum funcționează un mariaj în trei?
Cu multă delicatețe.
Zilele de marți și joi sunt exclusiv pentru doamne.
În rest, primul venit, primul servit.
Nimeni nu e gelos?
Păi...
Poate, câteodată.
Dar căutam o a treia, dacă vrei.
Îmi pare rău, mă simt puțin amețită.
De la sangria. Când e bine făcută, e delicioasă.
- Ai adăugat ceva în ea? - Dragoste. Multă dragoste.
Dragoste halucinogenă care costă 750 $ uncia.
- Ce e asta? - E o oală făcută de mine.
Îți place?
Ce e simbolul acela?
Nu știu. L-am văzut și mi-a plăcut. De ce, nu-ți place?
- L-am văzut și în picturile lui Leon. - Da, îl preia din oalele lui Esther.
Puterea simbolurilor.
Traducerea: bucyfall - Subtitrari-Noi Team
www.facebook.com / bucyfall SNT
Bună, fetelor! Am ajuns acasă!
E cineva acasă?
Kristen?
Hei!
- Bună. Da, bine. - Sheryl. Da, ne vedem înăuntru.
Da. Ne vedem înăuntru.
- Nu mai sta cu prietenele mele. - Nu e vina mea că mă plac.
Ba nu. Vezi-ți de treaba ta și ține-ți gura.
Am exagerat cu barba?
Tati!
- Doamne! Veniți încoace! - Tată, în sfârșit ești acasă!
- Sunt acasă! - Mami nu ne-a spus.
Știu, am vrut să vă fac o surpriză.
De aia nu i-am spus mamei. Unde e mama?
La muncă.
Lynn, vino încoace, scumpo.
Vino încoa'.
Știu că am lipsit cam mult. Ți-a fost dor de mine?
- Un pic, așa? - N-ai mai lipsit atâta până acum.
- Sunt aici acum. - Tată...
- Ne-a fost așa dor de tine. - A fost greu alpinismul?
- A fost un pic. - Ai toate degețelele?
- Mai am trei degete. - Ne-ai luat cadouri?
Da, am luat. Din zăpada Tibetului.
Deschideți fiecare câte unul.
Ura!
Da!
Ăsta e al meu!
- Ce mișto! - Privește...
- Al meu e mai fain. - Ba nu, al meu.
Bei sangria?
- Asta fac? - Da.
Da.
- Câte pahare ai băut? - Două. De ce?
Trebuie să luăm taxiul la întoarcere. I-au adăugat psilocibină.
Fir-ar!
- Ce a zis despre sigiliu? - Că habar n-are ce înseamnă.
Că a început din senin să-l picteze.
- Îl crezi? - Nu.
Mi-a zis și că asta e sangria simplă.
Esther a zis ca sigiliul provine de la ea.
Ea l-a inițiat pe tata în ceremonia străbunilor.
E o întrunire săptămânală pentru evocarea fantomelor strămoșilor lor.
Cred că ar trebui să stăm cu ochii pe ea.
Nu sunt camere. Nu filmează nimeni asta.
Echipa ta a făcut asta.
Nu te speria, Ben. Sunt aici.
Vanessa, faci mișto de mine?
- Ce-a fost asta, Tony? - Am edificat o replică.
- N-am spus asta. - Dar puteai spune.
- Dar n-am spus. - De ce vocea mea e ciudată?
Zău, așa! Tony, am discutat despre asta.
Ce-i?
Ai modificat vocea lui Ben cu o octavă ca să-l faci să pară moale.
Ba nu. Am separat vocea de sunetul de fundal.
Mereu faci asta la persoanele de culoare.
- Ai editat ca să pară Ben un fricos. - Vanessa, o să mă prefac că n-ai zis asta.
- Atunci, prefă asta. - Ce naiba?!
Mixajul meu e pa. Și al lui Ben.
Sunt 8 ore de muncă.
Poți fi înlocuită, Vanessa!
Înlocuiește-mă! Și să vedem părerea HR-ului.
- Vrei să vii pe la mine? - Sigur.
Strămoșii noștri sunt aici.
Spiritele lor sunt printre noi.
Să le ridicăm spiritele lângă cele prea înalte.
Ne onorăm răpușii, ne cinstim dispăruții
și ne deschidem sufletele către îndrumarea lor.
Hai să le preamărim numele!
Strigați-le numele. Vestiți puterea lor.
Veniți lângă noi în această zi divină!
Pășiți printre noi!
Nu ne e frică deloc în această oră sfântă.
Pășiți printre noi!
Ghidurile noastre sfinte!
- Vă onorăm! - Ghidurile noastre sfinte!
Vă onorăm!
Ținem ritmul acum pentru cei mulți care nu pot.
Dacă simțiți spiritul păcii crescând în voi,
alăturați-vă mie.
Cu mâinile voastre!
- Vă onorăm! - Și cu picioarele voastre!
Vă onorăm!
Eu urmez!
E rândul meu!
Stați așa. Trebuie s-o sun pe mama voastră.
- Credeam că se întoarce până acum. - Putem vorbi?
Desigur. Stați cuminți până mă întorc, bine?
Nu aveți voie fără mine.
Cât de repede vei pleca de data asta?
- Cine e noul tău iubit, Sheryl? - Nu e treaba ta.
Nu știu ce să zic. Când vom spăla așternuturile, va fi treaba cuiva.
- Bine. Uite ce vreau de la tine. - Vrei ceva de la mine?
Da, nu vreau să afle Kristen că mi-am făcut de cap acolo.
- Firește, șarmul ăla a la Andy. - Da.
Modul ăla îngâmfat de a privi lumea.
Parcă aveai nevoie de ceva, Sheryl?
Aș prefera să nu afle Kristen că am fost acolo cu iubitul meu.
- De ce? - Pentru că...
- Nu cred că-l place. - De ce?
- Fiindcă preferă să fiu singură. - Bine. Vrei să păstrez asta secret?
- Exact. - Bine.
De ce e supărată Lynn pe mine?
Doamne.
De ce crezi, Andy? Ai fost plecat trei luni, iar nevasta ta a îndurat multe.
Și-a pierdut slujba, și-a luat alta,
iar inima Laurei poate ceda oricând.
- De aceea am venit acasă mai devreme. - Ești un adevărat prinț.
Da, mersi.
- Deci? - Deci...
Da, îți voi păstra secretul.
Probabil e bine că-ți faci de cap când și când. Poate te mai îmbunezi.
Discuțiile cu tine sunt întotdeauna o plăcere, Andy.
- Așa e, nu? - Da. Pe cine suni?
Pe Kristen, dar cred că are telefonul închis.
- Nu uita: ține-ți gura! - Da.
Nu m-am mai amețit de 15 ani.
Eu de 15 zile.
Știi de ce e special acest moment?
De ce?
Fiindcă nu se va mai repeta niciodată.
Stai așa!
Nu se îmbracă așa mereu?
- Nu. E Comic-Con. - Bine.
- Lumea credea că sunt o copie a Vanessei. - Da.
Aproape că nu m-au lăsat să particip la o conferință.
Seamănă mai mult cu tine decât semeni tu.
Vrei să mă săruți?
Da.
- Ce-i? - Îmi pare rău...
N-ai vrut să te sun, așa e? Ai scris un număr fals.
- Ai scris un număr fals pe mâna mea? - Nu, nu.
- N-am făcut asta. - Atunci, ce? Ți-ai uitat numărul?
Nu, eu... Nu mă judeca, bine?
- Ai o relație. - Nu! Nu.
Atunci?
Sora mea.
Ea ți-a dat numărul greșit. Nu voia să fim împreună.
Eram singuri.
Eu nu sunt niciodată singură cu adevărat.
Sora mea e grefată pe corpul meu.
Aici.
Ca un membru-fantomă.
Sora mea a murit când eram mici. Și e atașată de mine de atunci.
De trupul meu.
E foarte protectoare.
- Ar trebui... - Da.
Vrei să dansezi?
Da.
- Nu ți-e frică că te calcă cineva? - Nu.
- Eu sunt David. - Annie.
- Annie și mai cum? - Commerce.
Pare un nume inventat.
- Îți place ceremonia? - Nu știu.
Nu cred că o înțeleg.
- Crezi în spirite? - Nu, eu cred...
Scuze, am mintea puțin încețoșată.
Cred că există viață după moarte. Deci, presupun că cred în spirite.
Voiam să-ți văd ochii.
Și?
Ai ochii tatălui tău.
- Trebuie să plec. - De ce?
Unde?
În hambar.
Ador licuricii.
E cineva?
Hei?
Ești bine?
Esther?
Doamne, Dumnezeule!
Sunt aici. E în regulă.
Respiră.
Ajutor!
Rezistă. Respiră. Respiră...
Ajutor!
Vine.
E teafără?
- Bună, micuțo. - Esther, ar trebui să...
Haide, ai nevoie de un doctor.
Bine ai venit pe lume, micuțo. Bine ai venit.
Ar trebui să mă întorc. Ceva e foarte...
Nelalocul lui aici.
Vrei s-o ții în brațe?
- Scuipă. Și șterge-te la gură. - Chiar trebuie să mergem la școală mâine?
Nu te șterge de așternuturi.
Normal că trebuie să mergeți la școală.
Gata, gata.
- În pat cu voi, monștrilor. - Cred că e o sărbătoare.
- Nu e sărbătoare mâine. - Ba da, e Ziua Tatălui.
Bine. Ziua Tatălui înseamnă că mergi la școală.
- Asta înseamnă... - Nu.
- Ce e asta? - Trebuie să stăm mai mult cu tine, tată.
Am crezut că am depășit faza cu udatul patului.
- În caz că se întoarce. - Cine?
Monstrul din patul meu.
Apare și în visele mamei.
Am auzit-o spunându-i George.
Mami ne-a arătat că nu e real,
dar e pentru eventualitatea că se întoarce.
- Nu se întoarce. - Asta e o nimica toată.
Stai să-ți povestim despre Halloween.
Era o fată cu o mască și a fost cât pe ce s-o îngropăm de vie pe Laura.
- Da, trebuia să fi fost aici. - Ce?!
M-a îngropat într-o groapă mare și...
Ar trebui să jucăm jocul.
Trebuie să joci, tată!
Nu trebuie să joci. O să joace Ben.
- Ben? Cine e Ben? - A, da.
Ben Magnificul. E super.
Vine aici mereu.
E foarte amuzant...
E de treabă. Și e foarte amuzant.
Ben vine des pe aici. Repară lucruri pentru mama.
- O să repare și jocul data viitoare. - Da.
- Despre ce e jocul? - Trebuie să ne întoarcem în joc
și să ne luăm la revedere, altfel monștrii nu vor pleca niciodată.
Și unde e acest joc?
În dulapul mamei.
E un joc VR. Mama ni l-a luat.
Bine. Deci trebuie să intrăm în el și să batem monștrii?
Da!
Ce ziceți, o facem în stilul familiei Bouchard?
- Da! Hai s-o facem! - Bine.
Lynn, ce părere ai? Tu decizi.
Vrei să ajuți? Bine!
- Este! Haide! - O facem. Hai.
Annie?
Annie, tu ești?
David.
- Deja dai bir cu fugiții? - Nu, nu încă.
Ce faci?
O pictură nouă. Ce părere ai?
Îmi place. Nu e foarte...
Severă.
Cred că am fost în toane bune.
Cine e Annie?
O prietenă de-a ta, de la petrecere.
- A zis că se duce aici. - Annie și mai cum?
Commerce.
Annie Commerce?
Da.
- Ce-i? - A fost la petrecere?
- Da. De ce? - Cum arăta?
Avea vreo 25 de ani. De culoare. Cam atât de înaltă.
- Avea cicatrici? - Da.
Nu-mi spune că te pregătești să te măriți și cu ea.
Ai văzut unul.
- Ce? - Un strămoș.
Cum adică?
Annie face parte din familia noastră. A murit în 1859.
A primit numele corabiei cu care a fost transportată.
Commerce. A fost înrobită.
"7 iunie, 1836.
Astăzi am primit de la Thomas Isner
suma de 275 de dolari pentru cumpărarea unei negrese
numită Annie, de pe corabia Commerce.
În vârstă de 23 de ani și 4 luni.
Ochi negri. Rezistentă și bine făcută.
Întocmit sub semnătura mea și sigiliul meu. John Bertens".
Nu cred.
Există însemnări cu... rănile ei.
Biciuirea brațelor ei, fiindcă n-a vrut să renunțe la copilul ei.
În 1850,
un doctor de la Harvard a mers în sud ca să facă fotografii sclavilor.
Ea e Annie Commerce.
Ea e femeia pe care ai văzut-o?
Nu știu...
Asta...
Marca proprietarului de sclavi.
Folosești asta în picturile tale.
Da.
- Ai zis că e ceva intuitiv. - Am mințit.
De ce?
Fiindcă ești fiul meu și știam ce urma să spui.
Dar sigiliul acela... E al meu.
E sigiliul unui rasist care a deținut ființe umane.
E rău.
Nu tu ești rău.
E despre... sclavie.
Tată, acest simbol reprezintă doar durere.
Așa e.
E durere în picturile mele. Și în ADN-ul meu.
Și în al tău. Și în al lui Annie.
Dar sunt mai mult de atât.
Și tu ești mai mult de atât.
Ceea ce știu
e că eu decid cum port această povară.
Așa că am revendicat acea marcă.
Am făcut-o proprietatea mea, nu invers.
Pentru mine, e un simbol al rezilienței.
Al grației.
E prețios.
Eu nu văd asta când îl privesc.
Consimt opinia ta.
Consimte-o și tu pe a mea.
Poartă-ți povara cum crezi de cuviință,
iar eu o voi purta pe a mea în felul meu.
Dar adevărul e că amândoi trebuie s-o purtăm.
Mi-ai lipsit, tată.
Știu.
Și tu mi-ai lipsit.
Chiar e așa mare scofală?
Nu știu ce părere am despre tine, că crezi că sora ta e... acolo.
Pari întreagă la minte.
- Mersi mult. - Haide, ce părere vrei să am?
Toate crezurile arată ciudat văzute din exterior.
- Crezi în legătura cuantică? - Da, fiindcă e un lucru dovedit.
Ai două particule diferite, în două locuri total diferite,
care se ciocnesc instantaneu
la o viteză de 10,000 de ori mai mare decât cea a luminii.
Cum e posibil?
Stai puțin, tu chiar compari legătura cuantică cu crezul tău
că sora ta moartă e grefată pe partea ta stângă?
Partea mea dreaptă.
Uau!
Bine. Încheiem seara aici?
Bine. Uite ce e... Îmi pare rău.
Tu crezi în asta și...
E nedrept să te judec.
Nu o spui doar așa, din complezență?
Nu.
- Ce e? - Nimic.
Trebuie să merg la toaletă.
Ce importanță are?
Ce mare brânză? E puțin nebună, atâta tot. Ce are?
Nu? Nu trebuie să analizezi totul.
Hai!
E în ordine.
Alo? Cine e?
Salut, sunt eu, Ben. Eu...
Mi-a apărut că mă sună "Dumnezeu".
Da, scuze.
Am schimbat numele meu în telefonul tău.
În fine, ascultă. Sunt cu o femeie.
Amica de care zicea Kristen?
Da. Ea susține că o femeie invizibilă
e grefată pe o parte a corpului ei.
Nu? O nebunie.
Dar o plac. Așa că, ce să fac?
Ben, eu am văzut adineauri o femeie care e moartă de 160 de ani.
Bine. Și ce?
Ce... Să ignor ciudățenia?
Lumea e ciudată.
- Arătați-mi ce să fac. - Bine.
Să nu te sperii, dar uită-te acolo.
- Zău, așa! - Știu. Te obișnuiești.
Mergeți în camera mamei, poate găsiți ceva.
- E foarte înfricoșător. - Arată-i-o pe fata ciudată.
Tată, ai grijă.
Ferea, ferea!
Acum înțeleg de ce mama voastră v-a ascuns astea.
Ați jucat asta singure?
Da. Aproape îl terminasem, dar a devenit ciudat.
Cât de ciudat poate deveni?
- N-ai idee. - Mult mai ciudat.
- Așteaptă numai. - Grozav.
- Pe aici, tată. - Bine.
Pe aici? În regulă.
Zău, așa! E înfricoșător.
- Folosește o minge de foc. - Cum...
Faci o mișcare circulară cu mâna așa.
Și o arunci.
Așa?
Grăbește-te, tată. Se apropie.
- Nu funcționează. - Se apropie!
Știți ce? Îmi trebuie o replică mișto.
- Tată, omoară-l! - Hei, picioare lungi!
Cum îți place friptura?
Bine făcută.
A fost cea mai nașpa replică din toate timpurile.
- Cred că am reușit, a fost mișto. - Uite, tată.
Bine, să începem.
Ce faci?
- Cine e ea? - Rose390.
Ea a deschis-o pentru noi.
Atunci, trebuie s-o închidem.
Trebuie s-o lăsați deschisă.
Serios? De ce?
Nu veți putea câștiga dacă o închideți.
Bine. Atunci, presupun că nu vom câștiga.
Stop!
Tată, e periculoasă.
Știi ceva? Cred că-i facem față.
Atacă-mă.
- Tată? - E în ordine.
Haide.
Să nu îndrăzniți!
Îndrăznim. Haide.
- Chiar aici, tată. - Da?
- "La revedere". - La revedere?
Doar atât.
- Și acum? - Nu știu.
- Bine lucrat, fetițo. - Îmbrățișare în grup!
- Tati, știam că poți. - Aia e.
- Mi-ai lipsit. - Și tu mi-ai lipsit.
Presupun că nu-i spunem monseniorului despre sangria.
L-aș putea desfăta cu povestea
în care am ajutat o femeie să nască un strigoi.
Sangria aia era periculoasă.
Ai ajuns.
Deja?
Deja.
Pa!
Bluza ta.
Păstreaz-o.
Nu vreau să răcești în drum spre casă.
În ăștia cinci pași?
- Noapte bună. - Noapte bună.
Bună, străino.
Andy.